KritikaHerendi Gábor: ToxikomaEgo kalandBaski Sándor
Szabó Győző drogvallomásából Herendi Gábor két alfahím párharcától fűtött, szenvedélyes kórházi melodrámát forgatott. A heroinfilmeknek is vannak kötelező narratív
és vizuális sémái. Meg kell mutatni a belövés szertartásszerű előkészületeit, a
vénába hatoló tűt, az eksztázis mámoros pillanatait, a családtagok, barátok
tehetetlen aggodalmát, a fordulópontot, a szakítást, az elvonás pokoli kínjait
és a visszaesést. Ugyanez a történet sokadszorra elmesélve csak akkor lehet
izgalmas, ha a prezentáció újszerű és merész, mint a Trainspotting esetében, vagy ha legalább a főszereplő különleges
valamiért.
Herendi Gábor Toxikomájának ebből a szempontból nincs
szüksége reklámra, az egyik főszereplő ugyanis az ismert és közkedvelt színész,
Szabó Győző, a másik pedig a pszichiáterből tévés sztárrá és bestsellerszerzővé
vált Csernus Imre. A színész 2012-ben megjelent azonos című regényének
különlegességét nemcsak az adta, hogy sikeres művészként comingoutolt a
múltjának addig széles körben nem ismert fejezetéről, de a választott fókusz
is. Szabó a könyvben a leszokás gyötrelmei helyett jóval több időt szentel
annak, hogy a betépve átélt kalandjait és hallucinációit minél érzékletesebben adja
vissza, illetve elmeséli azt is, mit jelent junkie-ként létezni a
hétköznapokban, kezdve a drogbeszerzéstől az életvitelszerű hazudozásig és
önbecsapásig.
A Szabó által Morpheusként
emlegetett dr. Csernus is megjelenik a könyvben, de nem társfőszereplőként,
hanem csak a változás katalizátoraként. Herendi, a két forgatókönyvíró (Bárány
Márton, Gergely Dorka), és a filmet executive producerként jegyző Szabó jól
érezték, hogy érdemes lenne a két alfahímnek a regényben csak sejtett egoharcát
felnagyítani, és az adaptáció központi konfliktusává megtenni. Előtte viszont
Herendi 25 perc alatt kipipálja a kötelezőket a mocskos WC-ben átélt
heroinmámortól a nyilvános szétcsúszáson át a családi veszekedésekig. Miután a
főhős beköltözik a pszichiátriára, a Toxikoma
is szinte műfajt vált, a zárt intézetekben játszódó filmek dramaturgiája
szerint folytatódik a történet. A megzabolázhatatlan, öntelt színész a Száll a kakukk fészkére McMurphyjéhez
hasonlóan lázítja a kórházi szigor ellen a betegtársait, csak az ő működése nem
feltétlenül pozitív.
Herendi filmjének
legizgalmasabb megoldása, hogy dr. Csernust is hasonlóképpen árnyalja,
olyannyira, hogy egy ponton úgy tűnik, a pszichiáter talán még a sztárbetegénél
is toxikusabb és kártékonyabb személyiség. A tagadás fázisában tartó, mindenkit
átverő junkie figuráját láthattuk már elégszer, a módszereiben vallási
megszállottsággal hívő, a munkát és a magánéletet szétválasztani képtelen
doktor már ellentmondásosabb karakter, ezért is lehet tétje az összecsapásuknak.
A Szabó Győzőt alakító
Molnár Áron és dr. Csernus megformálója, Bányai Kelemen Barna más-más stratégiát
választottak. Molnár nem imitálja a színész gesztusait, inkább a Szabóra jellemző
nyers energiát és arroganciát csatornázza be, míg Bányai úgy próbálja meg
Csernus jellegzetes hanghordozását visszaadni, hogy közben azért látszódjon is
a hús-vér ember a manírok mögött. A Toxikoma
legnagyobb erősségét az ő játékuk jelenti, de az exdrogos főnővért alakító Török-Illyés
Orsolyának, illetve Sodró Elizának is sikerül megrázóan hiteles karaktereket
teremteniük. Az autentikussághoz hozzájárul a helyszín is: a börtönhangulatot árasztó
kórház ideális díszlete az emberi roncsderbinek, hála Pater Sparrow
látványtervezői munkájának.
Hiába ugyanakkor az
életszagú háttér, ha a történet előrehaladtával egyre több mesterkéltnek ható
dramaturgiai eszközzel él a forgatókönyv. A 100%-ban fikciós sztoriszálak és az
önismétlő kórházi epizódok mellett talán érdemes lett volna nagyobb teret adni
Szabó azon tapasztalásainak, amelyek valóban egyediek.
Az kezdettől sejthető
volt, hogy a „közönségfilm” legsikeresebb hazai mestere nem egy Trainspottinghoz hasonlóan nyers és
formabontó drogfilmet fog készíteni, így aligha meglepő, hogy a végeredmény
egy, a határokat csak óvatosan feszegető melodráma lett. Csalódást legfeljebb azért
érezhetünk, mert a kreatív drogos víziókkal induló film felütése bátrabb és
vagányabb folytatást ígért.
TOXIKOMA – magyar, 2021. Rendezte: Herendi Gábor. Írta: Szabó Győző
könyvéből Bárány Márton és Gergely Dorka. Kép: Szatmári Péter. Zene: Hrutka
Róbert. Vágó: Király István. Szereplők: Molnár Áron (Győző), Bányai Kelemen
Barna (Dr. Csernus), Török-Illyés Orsolya (Éva), Sodró Eliza (Lili). Gyártó:
Tulipán Tündér Produkció. Forgalmazó: Vertigo Média Kft. 124 perc.
Cikk értékelése: | ![](buttons/szomoru.gif) | ![](buttons/number1.gif) | ![](buttons/number2.gif) | ![](buttons/number3.gif) | ![](buttons/number4.gif) | ![](buttons/number5.gif) | ![](buttons/number6.gif) | ![](buttons/number7.gif) | ![](buttons/number8.gif) | ![](buttons/number9.gif) | ![](buttons/number10.gif) | ![](buttons/vidam.gif) | szavazat: 0 átlag: - |
![](buttons/bontas.gif) |
|