Magyar krimiHalj már meg!A mozdony füstjeVajda Judit
Kamondi
Zoltán posztumusz alkotása újabb példa rá, hogy a szerzői kézjegy hiánya nem
tesz jót a magyar bűnügyi filmnek.
Úgy
tűnik, a magyar film mostanság az eddigi vígjátékok helyett a bűnügyi filmben akarja
megtalálni – vagy újrafogalmazni – magát. Gyors egymásutánban négy hazai
bűnfilmet is bemutattak – ezek közül (Kút,
A martfűi rém, Cop Mortem) a legutóbbi a Halj
már meg!
Kamondi
Zoltánnak kilenc hónappal a halála után mozikba került (így kollégái által
befejezett) alkotása egy özvegyasszony története, aki mozdonyvezető férje
halálát követően rögtön három sötét titokra is rájön az elhunyt múltjával
kapcsolatban: a férfinak volt egy másik nő is az életében, aki ráadásul egy
lányt is szült neki, közös életüket pedig műkincscsempészetből finanszírozta. Amikor
az is kiderül, hogy az elhalálozott hitves utolsó akciójával átverte üzleti
partnereit, bajba sodorva ezzel az (egyelőre még) élő hozzátartozókat, a két,
pontosabban három nő a kezdeti ellenszenv után összefog, hogy együtt oldják meg
és éljék túl az örökül hagyott életveszélyes zűrt; illetve ketten közülük
(Pócsné, a hivatalos özvegy és Vali, a kamaszlány) arra is kíváncsiak, mégis ki
a fene volt valójában, akit szerettek.
Miközben
az imént felsorolt célok első fele egyértelműen a bűnügyi film irányába tolná a
művet, addig a második a melodráma csíráját hordozza magában – és végül utóbbi
győzedelmeskedik. A tematika mellett pedig a rengeteg flashback és látomás az,
ami nemcsak bántóan rátelepszik, de egyúttal krimi/fekete komédia helyett
melodrámát farag a filmből. A bűnügyi vonalba felsorakozó jelenetek a mű
legkevésbé sikerült részei, és további gondot okoz az is, hogy a forgatókönyvnek
csak viszonylag kései pontján derül ki, hogy az alkotást fekete komédiának
szánták. A flashbackek között van ugyan néhány jelenet, amely tartogat némi
feszültséget és suspense-t, de alapvetően a főhősnőnek a férjéhez való
viszonyát illusztrálják. Az ebben rejlő melodráma viszont azért nem tud
kibontakozni, mert a karakterek közül nincs kivel azonosulni.
A
közelmúltban bemutatott magyar bűnfilmek közül a Kút is melodramatikus volt, de ott sokkal erősebb volt a sztori, és
jobban kibontották a jellemeket. További hasonlóság a két mű között, hogy
mindkettőben van egy-egy karikatúraszerű, elrajzolt figura, aki kommentálja a
történteket (a Kútban a kacska kezű
kutassegéd, itt a Pócsné látomásaiban megjelenő hithű kommunista anyós), de míg
Gigor Attila alkotásában ennek a karakternek a jelenléte elmélyítette a
cselekményt, addig a Halj már meg!-ben
kifejezetten nevetségessé válik tőle (az „Anyuka” alakját még a zseniális
Csákányi Eszter sem tudja megmenteni). Kaotikusságával Kamondi műve a szintén
fekete komédiában és bűnügyekben (is) utazó Liza,
a rókatündért is megidézi, de itt is ugyanaz mondható el, mint a Kút esetében: ami ott működik, az a Halj már meg!-ben nem. A sok-sok
szertelen elem a Lizában egy irányba
hajtotta a filmet, itt ellenben szétesik miatta az egész.
Ezen
összevetések alapján levonható a következtetés, hogy az erős szerzői kézjegyek
megléte volt, ami a Kút című filmet
és a Lizát működőképessé tette, és
ami sajnos a Halj már meg!-ből
hiányzik. Miközben a közelmúltbeli magyar vígjátékoknál úgy tűnik, épp az erős
műfajiság, gyenge szerzőiség hozott eredményt (Csak szex és más semmi, Swing,
Megdönteni Hajnal Tímeát), addig a
hazai bűnfilmeknél a jelek szerint pont ennek a fordítottja az, ami sikeres
lehet (a Halj már meg!-en kívül a
legjobb (ellen)példa erre a B-filmes zsánerelemekből építkező – és elbukó – Cop Mortem).
Kamondi
halála viszont eleve lehetetlenné tette, hogy posztumusz átmentsék a stílusát.
A korai műveivel (Halálutak és angyalok,
Az alkimista és a szűz, Kísértések) a magyar misztikusok közé
felsorakozó, legutóbbi, közel tíz évvel ezelőtti munkájával, a Dolinával pedig a kelet-európai
rögvalóságról mesélő alkotó ráadásul soha még csak hasonló filmet sem
készített, mint a Halj már meg!, így
az életművét lezárni vágyó munkatársak nem voltak könnyű helyzetben, ami meg is
látszik a végeredményen. Pedig a koncepció jó lett volna: a mű ugyanis arra
erősít rá, hogy mennyire nem ismerjük az élettársunkat – a témának a bűnügyi
vonalba helyezésével azt állítja, hogy mindez szinte felér egy bűnténnyel. Nagy
kár, hogy már sohasem tudhatjuk meg, mit is gondolt erről valójában Kamondi
Zoltán.
HALJ MÁR MEG! – magyar, 2016. Rendezte: Kamondi Zoltán. Írta: Márton László és
Kamondi Zoltán. Kép: Medvigy Gábor. Vágó: Rumbold László. Producer: Tőzsér
Attila és Ferenczy Gábor. Szereplők: Kováts Adél (Pócsné), Ónodi Eszter
(Marcsi), Pájer Alma Virág (Vali), Hegedűs D. Géza (Kövér), Csákányi Eszter
(Erzsi), Cserhalmi György (Pócs). Gyártó: FocusFox Stúdió. Forgalmazó: Big Bang
Média Kft. 106 perc.
Cikk értékelése: | ![](buttons/szomoru.gif) | ![](buttons/number1.gif) | ![](buttons/number2.gif) | ![](buttons/number3.gif) | ![](buttons/number4.gif) | ![](buttons/number5.gif) | ![](buttons/number6.gif) | ![](buttons/number7.gif) | ![](buttons/number8.gif) | ![](buttons/number9.gif) | ![](buttons/number10.gif) | ![](buttons/vidam.gif) | szavazat: 3 átlag: 5 |
![](buttons/bontas.gif) |
|