Film és irodalomBeszélgetés Dragomán Györggyel„Filmeket látok a fejemben”Baski Sándor
Dragomán György
világsikert aratott regényéből, A fehér
királyból angol nyelvű film készült. A korábban filmkritikusként is dolgozó
szerzővel az adaptáció nehézségeiről beszélgettünk.
Hogyan indult a kapcsolatod a filmmel?
Gyerekkoromban az egyik
legvagányabb dolog az volt, hogy lehetett moziba járni. Marosvásárhelyen, a
főtéren és környékén hét mozi működött. Nagyjából ugyanazok a filmek mentek
bennük kis csúszással, ami kikerült egyikből, az bekerült a másikba. Hétéves
voltam, amikor először mentem moziba, az Ezüst
álom (Silver Dream Racer) című
filmet néztem meg, és attól kezdve minden pénzem mozira költöttem, láttam
mindent, amit adtak. Furcsán működött a román moziforgalmazás, behoztak
amerikai filmeket is minden rendszer nélkül, de régebbi, orosz, kínai és
mindenféle más filmet is bemutattak. Magyar filmmel viszont nagyon ritkán
találkozhattunk, és ha egy-egy mégis eljutott hozzánk, akkor nem lehetett rá
jegyet kapni. Azt az élményt, hogy egy film magyarul szól, csak a moziban élhettük
át, különösen Vásárhelyen, mert ott nem volt magyar tévé. A Falfúrót például láttam nyolc vagy
kilenc évesen, de egy szót sem értettem belőle. 1985 környéként aztán
elkezdődött az illegális videónézés, elterjedtek a videókazetták, és válogatás
nélkül mindent megnézhettünk. Akkor már tudtam valamennyire angolul, ezért én
tolmácsoltam a filmeket élőben a felnőtteknek. Nagyapámék is vettek egy videómagnót,
és mindennap megnéztünk két filmet, de mindenféle előválogatás nélkül. Nagyon
mély filmes kultúrára tettem szert így, anélkül, hogy tudtam volna.
Melyik volt előbb nálad, a film vagy az irodalom iránti vonzalom?
Ez párhuzamosan
működött. Nagyon sokat olvastam, és nagyon sok filmet néztem. A filmeket másnap
az iskolában még el is meséltem. Visszagondolva, ez is hozzájárult ahhoz, hogy
író lett belőlem. Megtanultam történeteket tömöríteni. A nagyszünetben csak így
volt idő rá, hogy elmeséljek egy filmet.
A regényeid, novelláid nagyon képszerűek. Szándékosan vagy
öntudatlanul használod a filmes látásmódot?
Mindig nagyon képszerűen
gondolkodtam, már azelőtt is, hogy elkezdtem filmeket nézni. Gyakorlatilag
filmeket látok a fejemben, amiket aztán leírok. Jeleneteket és vágásokat
képzelek el, tehát filmes eszköztárral dolgozom. De ez csak akkor tűnt fel,
amikor elkezdtem az első regényemen, A
pusztítás könyvén dolgozni, ami
egy noir. Nagyon fizikai regény, olyan, mint egy három nap alatt játszódó western,
vagy inkább eastern, mert egy kelet-európai romos környezetben játszódik. Egy
kilencórás, nagyon precíz, realista filmként képzelem el.
Alkalmas lenne az is egy adaptációra?
Minden írásom alkalmas
rá egy bizonyos szintig, a látásmódom miatt. Az adaptációval a legnagyobb
probléma az idő. Az irodalmi és a filmes idő teljesen eltér egymástól. Először
az időkezelést kell mindig tisztába tennem, ott dől el, hogy meg tudom-e írni a
regényt. A könyv kulcsa az időkezelés, és olvasás közben is az érdekel a legjobban.
A film radikálisan más időkezelést kíván meg, mint a próza. A regényidő filmes
időre fordítva 6-10 óra, az a másfél-két óra, amit filmnek szoktunk nevezni,
inkább egy elbeszélés idejének felel meg.
Létezik szerinted olyan szépirodalmi filmadaptáció, amelynek
sikerült ezt a problémát megugornia? Sokak szerint a legjobb feldolgozások a
középszerű regényekből készülnek. Hitchcock is ilyenekkel dolgozott.
Kubrick is jó példa
erre. Kubrick persze külön kategória, de a Trainspotting
is mesteri adaptáció. Danny Boyle újrateremtette azt a nyelvet, amit a regény
használ. A könyv is szerencsésen van megírva ebből a szempontból, töredezett,
erősen nyelvi alapon működik, és talán a szerző legjobbja. Ha egyetlen hibátlan
adaptációt kellene mondanom, akkor ez az.
Irwine Welsh ragaszkodott hozzá, hogy a Trainspottingból ne egy
klasszikus, a brit realista iskolát követő film készüljön. Neked milyen
kikötéseid voltak A fehér király
adaptációjával kapcsolatban?
Nem szoktam semmit
kikötni. Nehezen bólintok rá az adaptációra, de ha engedélyezem, akkor utána
már nem érdekel. Onnan kezdve úgy tekintek rá, mintha nem én írtam volna. Ahhoz
ragaszkodtam csak, hogy a cselekmény lényege ne változzon, hogy ne legyen
például happy end. Két konkrét dolgot kértem tőlük. A főszereplő Dzsátá nevét
meg akarták változtatni, mondtam, hogy ne tegyék, mert nekem fontos az a név. A
másik a macskás jelenet volt, azt kértem, ha beteszik a filmbe, akkor ne
változtassák meg. Kihagyhatják a jelenetet, de azt, hogy a macska megússza, nem
tudtam volna elfogadni.
A rendezői koncepcióba, a
látványvilágba nem akartam beleszólni. Eleve nehezen megyek vissza ahhoz, amit
régebben írtam. Nagyon sokat dolgozom egy-egy könyvön, de amikor kész van,
akkor kész van, elengedem. Nem írtam még forgatókönyvet a saját regényemből,
mert nem tudom elképzelni, hogy abból, ami több, kevesebbet csináljak. A
regényadaptáció arról szól, hogy elkezdünk húzni a regényből, kidobálunk belőle
mindent, de mire elkészül egy könyvem, annyiszor végiggondolom, hogy már nem
tudok húzni belőle.
Amikor Alex Helfrecht és Jörg Tittel prezentálták neked a film
tervét, mit mondtak, mi a céljuk ezzel az adaptációval?
Azt mondták, hogy egy
angol filmet akarnak belőle készíteni, ami nem Erdélyben játszódik. Szerették
volna tudni, hogy erről mit gondolok, de már korábban is jeleztem, hogy nem
bánom, mert az A fehér király, amit
én írtam, nem realista regény. Nem egy pontos térkép 1986 Erdélyéről, sőt nincs
is benne dátum. Durvább is a könyv, mint amilyen az a valóság volt, amit én
átéltem. Sok erőszakos dolog, amit leírtam, akkor nem történt meg, de mintha
benne lett volna a levegőben, éreztem a bőrömön, és végül Vásárhely lett az a
hely, ahol tényleg vér folyt. Félig szegregált rendszer volt, a suliban is
mindig etnikai alapon verekedtünk.
A fehér király azt a kérdést veti fel,
hogy mi történt volna, ha marad a rendszer. Írás közben azzal indokoltam, hogy
erőszakosabb a regény világa annál, mint amit átéltem, hogy talán 10 évvel
később játszódik. Ezért amikor Helfrecht és Tittel azt mondták, hogy az ő
értelmezésükben a jövőben játszódik a történet, azt válaszoltam, hogy hajrá.
Aki sci-fiként akarja olvasni, olvassa sci-fiként.
A film pont az erdélyiséget veszi ki a történetből, azt, ami részben
különlegessé tette a regényt. Érvényes maradhat-e Erdély nélkül is?
Nem tudom megítélni.
Csak úgy tudom nézni a filmet, mintha nem én írtam volna. Nyilvánvaló, hogy nem
olyan könyvet írtam, mint amilyen a film. Eleve elég plasztikusan látok, nehéz
visszafordítani képekre, amit írok. A vásznon semmi nem olyan, mint a regényben,
a plasztikusság eltűnik. De az is idegesítene, ha csak kicsit lenne olyan.
Kolozsváron megy a Kalucsni című
darabom, amely egy erdélyi kisvárosban játszódik. Nagyon hiteles díszleteket
készítettek, tele konkrét tárgyakkal a könyvből, mégis nehéz volt azon
túllépnem, hogy a mi teáskannánk piros volt és nem fehér. Ha viszont másolunk, akkor
legyen minden ugyanolyan.
Ezzel a filmmel sem
vagyok elégedett, de valószínűleg semmilyen filmmel nem lennék az. Amikor Helfrecht
és Tittel filmjét néztem, akkor is azokat az intenzív képeket láttam, amik a
fejemben voltak és vannak most is. Annyira viszont nem vagyok hülye, hogy azt
gondoljam, ki tudnám onnan szedni őket, vagy ha ott lennék a rendező nyakában,
és azt csinálná, amit mondanék, akkor megoldható lenne. Ha erre képes lennék,
akkor rendeznék és nem írnék.
Csalókák a műveim abból
a szempontból, hogy látszólag mindegyik könnyen adaptálhatónak tűnik, de
valójában nem az, mert minden, amit írok, kísérleti. A fehér király is egy alaposan végiggondolt kísérlet arról, hogyan
tud valaki úgy beszélni, hogy közben nem hallgat el, és miként tud úgy
elmesélni másfél évet, hogy abból három napot látunk. A regény eleve egy
idősűrítés, és azt tovább sűríteni nehéz.
Sok fejezet kimaradt a filmből. Van olyan, amit sajnálsz? Az
például nem is derül ki belőle, hogy kicsoda, micsoda a fehér király.
Persze, több dolgot
sajnálok, mint amit nem. Valójában három novellának van helye a filmben, de
annyira más, mint a könyvem, hogy nem lehet számon kérni rajta a regényt. Ez
egy érdekes egyéni angol olvasat, ami mellett el tudok képzelni teljesen
másmilyen olvasatot is.
Ha stílusában nem is hasonlít rá a film, de vissza tudja adni azt,
amit a regény mond az elnyomásról, politikáról, szabadságvágyról?
Valamennyire igen, de
nem pont úgy. Vicces, hogy mennyire aktuális lett hirtelen a történet. Erre
szerintem a rendezők sem számítottak. Amikor kitalálták ezt a zárt világot, és
elkezdtek forgatni nagyjából két évvel ezelőtt, akkor még a magyar határon sem
voltak kerítések. Valamit megérezhettek ebből az elszigetelődési vágyból, ami
közben rátört a világra. A diktatúrák lényege, hogy elszigetelnek. Egy esszén
dolgozom éppen, arról, hogy mennyire szűkek voltak a terek a gyerekkoromban,
hogy 30 km mekkora távolság volt. Erre a térszűkítésre szépen ráéreztek, a
filmen is minden messze van, nincsenek járművek, illetve privilégiumnak
számítanak.
Kertész Imre szerint a Sorstalanság
a Kádár-rendszerről is szólt, arról az
időszakról, amikor a regényt írta. A
fehér király csak a múltról szól?
Ha csak a múltról
szólna, akkor vagy nosztalgiáznék benne, vagy megpróbálnék igazságot tenni, de
én egyiket sem akartam. Aktuálissá teszi a regényt, hogy nem néztünk szembe
rendesen a szocializmus örökségével és a diktatúra működési sajátosságaival,
vagy csak mitikusan és nem konkrétan.
A fehér királyban a
hatalmi viszonyok működésének bemutatása az izgalmas. És azok sajnos mindig
ugyanolyanok lesznek. Még a legjobb iskolában is érvényesek, az erőszak két
gyerek közt mindig felbukkanhat, ha nem is úgy, mint az én gyerekkoromban. Azt
szoktam mondani, hogy az lenne jó, ha ezt a történetet nem lehetne érteni, ha
nem tudnánk, mi az, hogy félni a másiktól, de valahogy még mindig tök jól
tudunk félni egymástól.
Cikk értékelése: | ![](buttons/szomoru.gif) | ![](buttons/number1.gif) | ![](buttons/number2.gif) | ![](buttons/number3.gif) | ![](buttons/number4.gif) | ![](buttons/number5.gif) | ![](buttons/number6.gif) | ![](buttons/number7.gif) | ![](buttons/number8.gif) | ![](buttons/number9.gif) | ![](buttons/number10.gif) | ![](buttons/vidam.gif) | szavazat: 2 átlag: 7.5 |
![](buttons/bontas.gif) |
|