Streamline moziHasan útjaGyenge Zsolt
Baglilik Hasan – török, 2021. Rendezte és írta: Semih Kaplanoglu. Kép: Özgür Eken. Szereplők: Umut Karadag (Hasan), Filiz Bozok (Emine), Gökhan Azlag (Serdar), Mahir Günsiray (Muzaffer). Gyártó: Sinehane / Kaplan Production. Forgalmazó: HBO Max. Feliratos. 147 perc. A harmonikusan archaikus életmódot szétverő modern technológiai vívmányok története egyidős a filmkészítéssel, azonban a török Semih Kaplanoglu a látszólag ebbe az irányba haladó kezdés ellenére sikeresen elkanyarodik az untig ismert dramaturgiától. Törökország pontosabban meg nem nevezett, de minden ízében jellegtelen vidékén irányítgatja családi farmját a középkorú Hasan, mikor épp földje közepébe tervezik állítani a majdani magasfeszültségű vezetéket tartó ormótlan oszlopot. A történet azonban nem a kisembert meghaladó és eltaposó rendszerrel szembeni kudarcra ítélt küzdelemről szól, hanem arról, ahogy a hétköznapok mindennapi szorításaiban vergődő, ügyeskedő, érdemi sikereket is elérő ember szép lassan feléli saját morális tartalékait. A nálunk is forgalmazott Méz című filmjével Berlinben 2010-ben Arany Medvét nyerő rendező szokásához híven gyönyörű, festői, sőt inkább plakát szépségű képekben fogalmaz, és ennek tudatában is van: az igazán jól sikerült kompozíciókat bőségesen kitartja, mely öntetszelgő gyakorlatnak nem kis része van a majd két és fél órás játékidő kitöltésében. Azonban a filmnek egyik nagy értéke éppen a helyzetek és a gesztusok iránti türelem, a tolakodástól mentes odafordulás, amelyhez elengedhetetlen a hosszan, vágatlanul forgó kamera. És ezzel párosul a képen kívüli térnek ellentmondásos módon, hiányként való jelenléte: hosszú percekig figyeljük a képből kinéző karaktereket, halljuk a mögöttünk, körülöttünk zörgő alakokat, lépéseket, hangokat anélkül, hogy megpillanthatnánk az akciót. A Hasan útja egy nagyon kiforrott filmnyelvet kissé didaktikusan használó filmes alkotása, ami rendre igazi emberi pillanatokat teremt a vásznon, de néha annyira elragadja az önmaga készségei iránti rajongás, hogy – mint a sután szürreálisra fazonírozott álomjelenetekben – hamis hangot fog. A film leginkább azért emlékezetes, mert keserűen világítja meg, hogy drámai események és helyzetek nélkül is a mindennapi megélhetésért folytatott banális küszködésben mennyi apró kompromisszumot hozunk, mennyi önmagában jelentéktelen visszaélést követünk el. Amelyekre, ha valamely okból őszinte erkölcsi tekintetet kell vetnünk, nem állunk meg önmagunk színe előtt.
Cikk értékelése: | ![](buttons/szomoru.gif) | ![](buttons/number1.gif) | ![](buttons/number2.gif) | ![](buttons/number3.gif) | ![](buttons/number4.gif) | ![](buttons/number5.gif) | ![](buttons/number6.gif) | ![](buttons/number7.gif) | ![](buttons/number8.gif) | ![](buttons/number9.gif) | ![](buttons/number10.gif) | ![](buttons/vidam.gif) | szavazat: 0 átlag: - |
![](buttons/bontas.gif) |
|