InternetÖtvenmillió jogsértőNyírő András
A digitális forradalom eltörölte a „másolás” szó értelmét. Az ősszel két rosszcsont megszerzett a U2 együttes készülő lemezéről néhány számot a kiadó magyar leányvállalatától. Az Internet Előtt (i. e.) ebből nem lett volna baj: otthon meghallgatják, a haverok pedig lemásolják. A lemez megjelenése előtt eljut néhány tucat fülhöz, na bumm. A srácok azonban digitalizálták a felvételeket, és kitették az Internetre. Néhány nap alatt több ezren másolták le a számokat. Ennyi idő kellett ahhoz is, hogy eljusson egy telefonhívás az anyavállalattól Pestre, a leányvállalattól az Internet-szolgáltatóhoz, a szolgáltatótól a srácokig. Az eredmény nem volt kétséges: ki merne ujjat húzni az egyik legbefolyásosabb lemezcéggel szerzői jogi kérdésekben? Levették a számokat, de addigra már szanaszét a világon elérhető volt az Internesen a két dal. A kiadó úgy döntött, hogy a rebellis U2 számaival nem érdemes cirkuszolni, és a legbölcsebb dolgot tették, amit ilyenkor lehet: nem csináltak semmit.
Mi lesz a kiadókkal, szerzőkkel, ha az Interneten ilyen könnyen lehet terjeszteni a zenéket, szövegeket, képeket, sőt, mozgóképeket? A szerzői jog ötszáz éves épülete düledezik, és az érdekeltek egyelőre nem tudják eldönteni, hogy tatarozásra vagy új alapokra van-e szükség. Gutenberg idején azért kellett meghatározni a szerzői jogokat, mert a kódexek másolása után az új technika, a nyomdagép megkönnyítette a sokszorosítást. Az ezredforduló előestéjén hasonló helyzetbe kerültünk: a digitális forradalom eltörölte a „másolás” szó értelmét. A másolat per definitionem más, mint az eredeti. Márpedig a számítógéppel készített másolat semmiben sem különbözik az eredetitől, vagyis nem is másolat. A copy parancs lehetetlen helyzetbe hozza a kiadókat: ami digitális formában elérhető, arról nem lehet tudni, hogy hány példányban található meg a világon.
A szerzői jog védelmezői nem szívesen néznek szembe a technikai kihívással. Azt még könnyen megtehették, hogy a fénymásolókról nem vettek tudomást. Más esetekben a fejlődés útjába álltak. Jogi okok miatt nem terjedt el a tökéletes digitális másolat tárolására alkalmas audiokazetta, a DAT. A jelek szerint hasonló nehézségek hátráltatják az egész estés mozifilmek tárolására alkalmas hatalmas kapacitású DVD lemezek terjedését. A DVD-ben egy évvel ezelőtt a CD-ROM utódját láttuk. Akkor mindenki azt gondolta, hogy nem érdemes már a 640 megabájtos kapacitásban gondolkodni, itt az 5 gigabájtos DVD. A DVD az ígéreteknek megfelelően elkészült tavaly nyárra, most éppen a másolásvédelem körül szkandereznek a jogászok és a fejlesztők. A bizonytalanság rosszat tett a multimédia iparnak: mindenki vár, és már nem lehet tudni, hogy meddig és főleg mire.
Az Internettel megváltozott a helyzet: a háló világában nem csak a másolás könnyű és gyors, de a terjesztésnek sincsenek különösebb anyagi költségei. Ráadásul itt nem néhány jól ellenőrizhető fejlesztővel állnak szemben a jogászok, hanem ötvenmillió potenciális jogsértővel. A szerzői jog szakértői tavaly év végén Genfben gyűltek össze, hogy közös álláspontot alakítsanak ki az új helyzetben. Az egybegyűltek a status quo fenntartásában bíznak. Technikailag ezt úgy képzelik, hogy az Internet-szolgáltatót teszik felelőssé azért, ha valamelyik ügyfele megsérti a szerzői jogot. Az amerikai szolgáltatók erre nyílt levélben fordultak Clinton elnökhöz, hogy vesse latba befolyását a szigorítással szemben. A szolgáltatók vállalják, hogy kérésre leveszik a jogsértő anyagokat, de nem hajlandók arra, hogy ők ellenőrizzék a gépeiken tárolt információk szerzői jogi státuszát. Hosszú és unalmas dzsungelharcra számíthatunk ezen a fronton.
Aki fél óránál többet töltött az Internettel, az tudja, hogy a szerzői jogászok szélmalomharcra vállalkoztak. Sokkal ígéretesebbek azok a kezdeményezések, amelyek számot vetnek az új kihívásokkal. Az anticopyright mozgalom hívei azt mondják, hogy műveiket változtatás nélkül szabadon lehet terjeszteni a hálózaton. Ők abban bíznak, hogy az Interneten népszerűvé vált műveket kiadják papíron és így jutnak bevételhez. Magyarországon az iNteRNeTTo hálózati magazin ad ki szabadon terjeszthető hírlevelet, azzal a megfontolással, hogy a hírlevél olvasói rendszeresen felkeresik a magazint a World Wide Weben, és az ott elhelyezett hirdetésekből eltartja magát a lap. A Magyar Elektronikus Könyvtár anyagait is szabadon lehet terjeszteni változtatás nélkül, bár a MEK elsősorban lelkesedésre és kisebb részben állami támogatásra épül.
Bill Gates, a Microsoft vezére más úton jár. Vizuális kincstárat hoz létre: felvásárolja a jelentősebb festmények, fényképek digitális terjesztésének jogát. A grandiózus tervet a Wired magazin publicistája digitális alexandriai könyvtárnak nevezi. Gates munkatársai szöveg nélküli Encyclopaedia Britannica néven emlegetik a gyűjteményt. Ha Leonardo jegyzetfüzetének ábráival akarja valaki illusztrálni internetes kiadványát, multimédia CD-jét, akkor a http://www.corbis.com címen megrendelheti a szükséges képeket. Kevesebb ambícióval, de nagyobb anyagi sikerrel többen próbálkoznak ezzel a megoldással. A Corel néhány ezer forintért kapható CD-ROM-jain tematikus fényképgyűjteményeket tett közzé. Ha megvásároltuk a CD-t, akkor a közzététel jogát is megkapjuk.
Az Internet világpolgárainak mantrája: az információ szabad akar lenni. Ebben a közegben gyorsan nevetségessé válik az, aki a másolás korlátozásáról beszél, szerzői jogi perekkel fenyegetőzik. Ha megtiltják Amerikában, felteszik Kanadában, ha leveszik Németországban, felbukkan Japánban. Az okosabbak megpróbálnak együttélni az új közeggel, és úgy csinálnak boltot, ahogy lehet.
Cikk értékelése: | ![](buttons/szomoru.gif) | ![](buttons/number1.gif) | ![](buttons/number2.gif) | ![](buttons/number3.gif) | ![](buttons/number4.gif) | ![](buttons/number5.gif) | ![](buttons/number6.gif) | ![](buttons/number7.gif) | ![](buttons/number8.gif) | ![](buttons/number9.gif) | ![](buttons/number10.gif) | ![](buttons/vidam.gif) | szavazat: 1392 átlag: 5.56 |
![](buttons/bontas.gif) |
|